Много отдавна един вече всемогъщ мъж жадувал за още сила.
Той кръстосвал небесата с птиците и се къпел заедно с рибите.
Дишал като дърветата и се движел като водата.
Ала не можел да тича под лъчите на слънцето.
И затова той създал една каменна маска.
Сприятели ли се един ден със слънцето,
светът щял да е в краката му!
Глава 26 "ИЗВИСИЛИЯТ СЕ"
Карс потъна ли в лавата?
Нищожества... - Успяхме!
Трябва ми броня. Ще се обвия...
... в черупка...
Като на рак или мида!
Не е достатъчна! - Това е разтопена скала!
Над хиляда градуса!
Ще се изпържиш до хрупкаво!
Пари!
Убихме го!
Най-накрая... Най-накрая убихме Карс!
Сблъсъкът от самолета е предизвикал изригване!
Ще празнуваме, щом се махнем от тук! - Добра идея. Дръж се здраво!
Прекрасен гласец. Музика за ушите ми.
Копнеех да чуя воплите ти, Джо-Джо!
Карс! Но как?
Парченце от черупката му.
Ясно. Ах, този Карс!
Първо Карс покри тялото си в обвивка като на рак.
Ала беше още органична. Тя не можа да издържи на топлината
и мигновено изгоря.
Тайната на Карс е у втория слой на бронята!
Вторият слой
беше съставен от мехурчета!
Мехурите образуват въздушен слой
между тялото на Карс и лавата.
Освен това когато един слой се стопи, веднага се създава нов.
Така Карс може да оцелее в лавата за няколко минути.
Земята е родила живота.
Ала сега, уви, даже тя се огъна
пред мощта на Карс!
Много отдавна, много преди първата писана човешка история,
напълно нов вид еволюирал на нашата планета.
Те могли да живеят само през нощта,
докато слънцето ги изпарявало. Затова се заселили под земята.
Дори без слънцето, те живеели дълго,
хранейки се с други живи същества.
Появилите се после първобитни хора
се боели от тях като от богове или демони.
Смъртността им била ниска заедно с раждаемостта
и броят им бил оскъден.
Водели мирен живот без конфликти.
Обаче един ден сред тях се родил гений!
В това тяло има скрита сила, невъобразими способности.
Ще отключа още по-голяма сила!
Този гений създал една каменна маска.
Тя го дарила с безсмъртие,
но на цената на повече жизнена енергия.
Трябвало да консумира повече създания, за да живее.
Не му ли попречели, рано или късно щял да погълне всичко живо.
Сънародниците му почнали да се боят от маската
и от нейния талантлив създател!
Прекалено е опасен! - Трябва да бъде унищожен!
Трябва да го убием! - Глупаци!
Не искате ли да покорите слънцето? Да властвате над всичко?
Не искате ли да надмогнете страховете си?
Тогава изчезнете.
Геният изклал всичките си събратя,
не пощадил дори родителите си.
Той и един спътник взели две оцелели пеленачета
и се отправили на дълго пътешествие в търсене на върховната сила.
И десет хиляди години по-късно най-после той постигна целта си!
Той е бог. Станал е бог.
Хората не могат да се опълчат срещу бог!
Можем само да се подчиняваме!
Какво? Каза ли нещо, Джо-Джо?
Умри! Овърдрайв!
Хамон?
"Хамон овърдрайв" ли каза?
Джо-Джо!
Този удар... Топя се! Невъзможно!
Кракът ми се топи! - Какво? Това изглежда на...
Не може да бъде! - Напротив!
Това беше хамон, малоумнико!
Покорих слънцето, а ти още мислиш, че техниката няма да ми е по силите?
И като гледам моят хамон е стотици пъти по-ефикасен от твоя.
Стотици пъти по-ефикасен?
Това е все едно да те изгаря самото слънце!
Плътта му се втечнява, а после изпарява!
Та харесва ли ти вкусът на собственото ти лекарство?
Прекрасен отговор.
Нека те избавя от мъките.
Джо-Джо!
Край.
Ще умра. Без съмнение.
Джо-Джо лесно прие този факт.
Без страх, болка и съжаления.
Помисли си, че е сторил всичко по силите си.
Пред въплъщението на злото той наблюдаваше мразовито неговата смърт.
Строхайм също бе така онемял.
Замръзнал на място, той можеше да изпита ужаса
на жаба на път да бъде погълната от змия.
Тази дихателна техника...
Действително е най-подходящо да пратя майстор по хамон като теб в пъкъла...
... именно с хамон!
Хамон...
Много по-мощен от моя...
Изчезни в безконечната бездна на забвението!
Хамон?
Какво? Червеният камък!
Червеният камък на Ейша! Даже самият Джо-Джо
не знаеше защо го извади!
Беше рефлексивно. Той почувства, че Камъкът бе привлечен от хамон.
Ала тялото на Джо-Джо знаеше причината!
Инстинктите му за оцеляване го подтикнаха.
Волята за живот на Джо-Джо тласна тялото му в действие!
Червеният камък е усилвател на хамон.
Тази енергия накара изригването на вулкана
да достигне мигом своя пик!
Двамата бяха изстреляни във въздуха заедно с парчето скала!
Каква ужасяваща сила!
Но мислиш ли, че с едно леко изригване
ще се отървеш от мен, Джо-Джо?
Ще се преобразя в птица и ще отлетя!
Последно сбогом, Джо-Джо!
Да живее майката Земя! Изстреля ми ръката чак до тук!
А сега, Карс, ще кажеш: "И това ли е било част от плана ти, Джо-Джо?"
И това ли е било част от... - За момент Карс бе разсеян
от ръката на Джо-Джо! Един фатален миг!
Горещи парчета скала, които с лекота би избегнал,
го запратиха още по-нависоко!
И това ли е било част от плана ти, Джо-Джо?
А ти как мислиш? Планирах всеки
дребен детайл!
Това е долна лъжа, но нали ще вбеси Карс!
Изхвръкналите отломки достигнаха втора космическа скорост!
Дори силата на Земята не можеше да убие Карс.
Обаче вместо това тя го запрати извън атмосферата!
Звездите? Не!
Свърши се.
Бабо... Фон Строхайм...
Чичо Спийдуагън... Смоуки...
И Лиса Лиса... Сбогом на всички.
Джо-Джо!
След 8 часа фон Строхайм се върна жив
и предаде следното на Спийдуагън:
На 28 февруари, 1939 година загина
Джоузеф Джостар на о-в Вулкано.
В космоса съм?
С помощта на въздушни дюзи ще изменя курса си
и ще се върна на Земята!
Не става!
Замразявам се! Въздухът замръзва около мен!
Кристализира се веднага щом го изпусна!
Не мога да изменя посоката си! Не мога да се върна!
Карс никога не се завърна на Земята.
Вечно се носеше из космоса
във формата на полуживотно и полу-минерал.
И въпреки че от дън душа желаеше смъртта, тя не настъпваше.
И накрая просто спря да мисли.
Покрайнините на Ню Йорк, април 1939 г.
Отче наш, Който си на небесата! Да се свети Твоето име,
да дойде Твоето Царство,
да бъде Твоята воля,
както на небето, тъй и на земята.
Сбогом, Джо-Джо.
Като се замисля, преди половин година даже не се познавахме.
Но винаги ще те помня.
Винаги.
Хайде, г-жо Ерина, ще настинете. Да се прибираме.
Още малко.
Познай кой е?
Здрасти, хора!
Най-накрая се върнах в Ню Йорк, а никой не ме посрещна на летището!
Разбрах, че сте на погребение. А ви търсех под дърво и камък!
Здрасти, учителю Лиса Лиса! Оздравя ли?
Я гледай, и Месина бил тук! Ще ми се да помоля фон Строхайм
за по-хубава ръка.
Ама май се задава война с германците.
Какво си мислиш, бе?
Това е погребение, глупако! - Кой е глупак, бе?
Да не ме нарече току-що глупак?
По-кротко. Ела другаде да се разберем.
Това е... - Невъзможно!
Не създавай проблеми!
Нарече ме глупак, нали, бе? - Джо-Джо!
Джо-Джо е жив! - Жив ли?
Чакайте малко! Защо ме зяпате така? Все едно сте видели призрак!
Какво?! Защо моето име е на плочата?
Да не би това да е... - Джо-Джо!
Още не си оздравял, не бива да стоиш под дъжда!
Ето ти чадър.
Това е Сузи Кю. Какъв е този пръстен на ръката й?
Не знаете и за съпругата ми ли? - Съпругата ти?
Съпруга? Божичко!
Да ме представяш като твоя съпруга...
Изчервявам се! Нали? - Не ми "наликай"!
Абе, те изглеждат като че не знаят, че когато изригна вулканът,
скалата за мой късмет ме защити и бях спасен от венециански
риболовци, след като падна в морето. А после в течение на две седмици
ти ме гледаше.
Изпрати телеграма, нали?
Телеграма? - Да, каза, че ще пратиш!
Ще спреш ли да щракаш така с ръка? Съжалявам! Забравих да пратя!
О, не! Не е за вярване! Какво си въобразява тая жена?
Я се върни! - Джо-Джо е жив!
Извиних ти се вече! - Това няма да те отърве!
Джо-Джо...
Лиса Лиса, Елизабет Джостар, разкри на Джо-Джо,
че е негова майка и се преместиха в Америка.
През 1948 г. се омъжи за холивудски сценарист.
Ерина Джостар продължи работата си като учителка.
А през 1950 тя мирно почина на 81-годишна възраст,
заобиколена от близките.
Робърт E. O. Спийдуагън продължи с различните си предприятия
и спомогна в развитието на науката и медицината.
През 1952 година той почина от инфаркт на 89 години.
Все така ерген.
Смоуки Браун сам плати за колеж със специалност политически науки
и стана първият чернокож кмет в родния му град Джорджия.
Рудол фон Строхайм никога не видя Джо-Джо отново.
А през 1943 г. той загина като горд немски войник
в битката при Сталинград. - Ние сме най-добрите в света!
Годините се изнизаха...
Ню Йорк, международно летище "Джон Ф. Кенеди", 1987 година
А Джо-Джо...
О, блъснах те. Добре ли си, старче?
Трябва да гледаш къде вървиш.
Няма нищо, добре съм. Всеки допуска грешки.
Един момент, японец ли си?
Да, защо? - Тогава ще ти го върна!
Минаха повече от 20 години, откакто дъщеря ми се омъжи за японец.
Кому беше нужно да се омъжва на другия край на света?
Собственият ми внук не знае как изглеждам!
Никога няма да простя на японците, задето отмъкнаха дъщеричката ми!
Но пък си харесвам уокмена.
Превод: asimilator Редакция: pikapika3
Повторна редакция и оформление на текста: KoP3Le7o
По картинката с уменията на Карс в епизод 25 работиха:
Превод: KoP3Le7o Корекции: nightwarrior
Обработка на картинката: Puple
ЧАСТ 2: БОЙНА НАКЛОННОСТ КРАЙ
1983 г., Атлантическия океан, близо до Канарските острови
Да! Най-накрая ни падна! - По-спокойно! Просто го издърпай!
Това е стогодишен сандък със съкровище!
Давай по-бързо да го отваряме!
Следва продължение...